KOLM KOTTI KAVALUST
Minu töö pole asjata olnud.
Mis see siis on?
No-noh, külaline on tulnud.
Ah, sina nurjatu, võõrast vara himustad!
No tule sa mul veel! Ilmud, korraldan sulle kostituse.
Tervist, siilionu!
Kena päeva, õde rebane!
Miks sa selliseid hapusid marju korjad,
kui aedades on just viinamarjad küpseks saanud?
Aga need on ju võõrad viinamarjad, mulle pole võõrast saaki vaja.
Aga mind kutsus vanataat külla. - Milline taat? - See seal aias.
Ainult mitte ei mäleta, kas lõunale või õhtusöögile?
Mine, siilike, uuri välja, ole sõber.
Aitan alati rõõmuga, rebaseke. Käin hetkega ära!
Atsihh! - Terviseks!
Kuidas on, siilike? Kuhu sa kadusid?
Tulen-tulen, rebane. Siin pole mitte kedagi.
Kuhu sa nüüd lähed? Vanaisa pole veel tulnud.
Miðenka, hätta sattusin, ma vaeseke! Vahele jäin!
Siil, vennake, aita välja!
Mis sa vahid? Näed ju, et sattusin lõksu.
Lõksu? See pole suur mure. Oota, tuleb taat ja laseb su vabaks.
Mis sa nüüd, mis sa nüüd, siilike! Mul on piinlik, et lõksu sattusin.
Hea küll, ära heida meelt. Lähen otsin, millega lõksu lahti murda.
Tervist, rebaseke! Ütle nüüd, on teine hirmu kätte ära surnud.
Aga nahk on ilus. Sellest saab uhke krae.
Krae lasi jalga! On alles kavalpea see rebane.
Vaata ette! Kolmandat korda ära vahele jää!
Oih! - Rebane, sina? Aga mina ruttasin sind päästma.
Sind küll, siilike!
Taat ise vabastas mind ja kostitas viinamarjadega.
Küll mul oli kahju, et sa ära läksid.
Aga ma rääkisin taadile sinust. Käskis mul sind talle külla kutsuda.
Aitäh, rebaseke! Oled ustav sõber.
Võta heaks, siil! Mine aeda, võta viinamarju ja söö terviseks!
Pane siia, mine, too veel. Võta talvevarudeks.
Oi, siilike, ei osanud hoida, varblased nokkisid marjad ära.
Tühiasi! Mine võta veel!
Oi, rebaseke!
Eh, rebane, sa petsid mind.
Olen kurguauguni täis,
nüüd on aeg koju minna.
Aga kuidas mina, rebaseke?
Ise lõksu langesid, ise aita ennast välja!
Ära nuta! Säh, näksi!
Ega ma selle pärast nuta, et lõksu sattusin.
Mul on aare maasse kaevatud. Läheb raisku...
Milline aare?
Kolm kotti kavalust. Kes need välja kaevab, saab kõigist kavalamaks.
Siilike, kus need peidus on?
Võib-olla leidub seal kavalust, mis sind lõksust välja aitaks?
Ütleksin küll, aga kardan, et teised kuulevad.
Ma tulen lähemale, sosista mulle kõrva sisse.
Ah, siilike, vennake, lase lahti! Lase lahti, ära saada hukka!
Ma päästan su lõksust välja.
Hilja, rebane, ma ei usalda sind enam.
Nii et jäidki vahele, rebane!
Ära käi võõras aias, ära riku viinamarju!
Aga sinul, siilike, ei sobi petisega läbi käia.
Noh, mine, mine! Ja pea meeles:
rebasega sehkendad - murega mehkeldad.
Jutustas Pastella